@ 24SNAILS.COM MEDIAPRODUCTION
V hlavní roli
PLUKOVNÍK REDL
Dále hrají
Scénář
Hudba
Střih
Kamera
Režie
Nevyprávíme příběh plukovníka Redla podle autentických dokumentů.
Všechny skutky a postavy jsou vymyšlené.
Naše práce se inspirovala hrou Johna Osborna Můj vlastenec
a historickými událostmi našeho století.
Césare, chyť ho! Vem si ho!
Tvůj dědeček byl přítel Jeho Veličenstva císaře.
Císař se ho jednou zeptal: ''Co je nového, příteli?''
Jak rosa padá v cestný prach, nechť požehnání sejme strach
k vznešenému jeho dílu a upevní mu jeho sílu.
Do všech zemí míří sláva konaná dle jeho blaha.
Běda těm, jež odváží se zemi míru jeho bořit.
Posvátný hněv je zničí, budI si jist.
Jemu čelo zdobí vavřínový list.
Velmi pěkně, Redle. Sedni si.
Možná z tebe jednou bude velký básník.
Tak krásnou báseň o milosti Jeho Veličenstva jsem už dlouho neslyšel.
To je ten chlapec Alfred Redl, pane.
Pokorně vás prosím, abyste mu pomohl vstoupit
na Císařskou a královskou vojenskou školu.
Musíš hlavně stát pořád rovně.
Určitě na tebe budeme hrdí.
Nesmíme císaři nikdy zapomenout, že na nás byl tak hodný.
Bylo by krásné, kdyby ses vrátil jako důstojník. Taková čest.
Dědeček byl obyčejný sedlák. Ty jsi takto vyznamenán.
Nikdy nezapomeň, že ti to umožnil císař. Vždy mu bud' vděčný.
Nahoru! Dolů! Nahoru! Dolů...!
Ruce za hlavu! Skákat na místě!
Vztyk! Stát!
Redl, Kubinyi, pozor. Zničili jste zbraně, dostanete výprask.
Seřaďte se do dvou řad a připravte se k vykonání trestu.
Redl, Kubinyi, svl0knout!
Podívej, Redle, sněží.
Kristóf Kubinyi si dovoluje představit babičce svého přítele.
Harry, pojd' sem.
Neboj, chce se s tebou jen skamarádit. Hodný pejsek.
Sedni! Sedni!
Redle, naše mocnářství je tak velké,
že nejsem schopen určit, z jak0ho národu Jeho Veličenstva pocházíš.
- Narodil jsem se v Haliči. - Jsi Polák? - Ne.
Otec je Rusín, částečně německého původu.
Myslím, že matčin dědeček byl z Maďarska.
Ano, byli z Maďarska.
Byla to urozená rodina, ale o všechno přišli. O celé jmění.
Jeho Veličenstvo jim později pomohlo.
Opatřilo jim místo ve státní službě.
Výborně.
To máš v žilách jistě mad'arskou krev.
Matka mi vždy zpívala mad'arskou písničku.
- Je moc roztomilý. - Nemluví francouzsky, babičko.
Musíš se to naučit. Je to stejně důležité jsko koně.
- Koně jsou nejdůležitější, že? - Tvůj přítel je okouzlující.
Pojd' nahoru, Kristófe. Je tu nádherný výhled.
To musím šplhat nahoru?
Voníš jako hříbě, vojáku.
Jsi lechtivý? Zjistíme to.
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm,
devět, deset, jedenáct...
Může mi někdo pomoci?
Katalino!
Co čekat od civilistů? I vojáci se chovají jako dobytek. To jsme v zoo?
Vztyk!
- Máte dnes dozorčí službu? - Ano, pane.
Podejte hlášení. Kdo to byl? Chci jména.
Promiňte, pane plukovníku, ale poslušně hlásím, že to nevím.
Ale já to vím, Redle. Já ta jména znám.
- Byl to Kristóf von Kubinyi. - Ten to nebyl.
- On to určitě nebyl. - A kdo tedy?
To nevím. Zpíval jsem.
Redle, podejte hlášení. Jsou to obvyklá jména?
Von Freyberg, Galliena, von Genscy a von Kubinyi?
Kubinyi to nebyl, pane plukovníku.
Tak kdo? Pomalu ztrácím trpělivost.
Budu muset tyto čtyři v čele s baronem Kubinyim
kvůli tomuto otřesnému případu z ústavu vyloučit.
- Myslím, že to byl von Gencsy. - Výborně.
Budete věrný voják Jeho Veličenstva. Jste chytrý chlapec.
Odchod.
Jidáši!
Jsem Jidáš, žádný voják. To oni jsou vojáci.
Jsem zrádný sedlák.
Plukovník Feldhauer žádá, aby Redl ihned přišel do jeho kanceláře.
Musím vám něco sdělit.
Redle, zemřel vám otec. Tady je telegram.
Pochopitelně dostáváte dovolenou.
Kdybyste něco potřeboval,
peníze na cestu nebo na věnec na otcův hrob,
tak mi to řekněte. Můžete se mnou počítat.
Co nejponíženěji vás prosím, abych zde směl zůstat.
Chci se zúčastnit oslav svátku Jeho Veličenstva.
Nyní je tedy císař Franz Josef I. konečně...
...vaším kmotrem...
...a také díky spojení s Církví svatou jste se stali jeho syny.
Náš otec Franz Josef.
Ode dneška jej tak můžete
s pokornou hrdostí a zcela právem nazývat.
Jeho Veličenstvo vás díky svátosti biřmování přijalo za své syny.
To učiní svazek mezi vámi navzájem,
mezi vámi a armádou
a mezi vámi a Jeho Veličenstvem ještě pevnější.
Nechť váš dětský dík a vaše dětská věrnost
navěky uchovává toto neporušiteln0 pouto
s Bohem, císařem a vlastí.
Jednotka D se měla připojit k hlavnímu voji, ale neudělala to.
Poručíku Schorme, pošlete tam pobočníka a pak mi podejte hlášení.
- Ano. - Co je se zdravotníky?
Poručíku Hidegkuti, nařídil jsem poslat zálohy do boje,
aby prolomily nepřátelsk0 linie a obsadily sektor QX.
Provedu! Sektor QX.
No vida.
Pane plukovníku, napadli jsme nepřátelsk0 linie a dobyli je.
V pořádku, Redle. Taktický úkol jste splnili výborně.
Ovšem velitelské stanoviště není důstojnický klub,
kde se pokuřuje, hraje kulečník a pozoruje okolí.
Poručíku Schorme, vojáci v poli také nesmějí kouřit.
Během cvičení je kouření zakázáno. Pokračujte.
- Schorme, ukončete cvičení. - Provedu, pane kapitáne.
Pane plukovníku, to já jsem mu dovolil, aby zde kouřil.
To byla chyba, pane kapitáne. Sebeovládání. Vždy a všude.
Císař neměl souhlasit s vyrovnáním s Mad'ary v roce 1867.
Proč si nevzal celou zemi, jako to udělali Angličané s Irskem?
Bez vyrovnání s Mad'arskem by se z Rakouska nestala velmoc.
Vídeň nás držela na uzdě díky ochotě našich politiků k vyrovnání.
Poručík běduje nad osudem utlačovaných Mad'arů.
Na něco ale zapomíná. Mad'aři zase utlačují sousední národy.
Všechno má svou cenu.
Myslím na generály, kteří byli popraveni. To byl zločin.
Ale, Kubinyi. Vyrovnání je jeden z největších císařových úspěchů.
- Redle, vypadáš smutně. - Možná kvůli tobě.
Kvůli mně smutný nebud'.
- Napijeme se na kapitána Redla! - Na něj!
- Líbí se ti? - Ano, je to moc milý mládenec.
Slyšíš, brachu? Líbíš se jí. Tak pij!
- Redl se narodil ve Lvově, že? - A ty v Pomořansku. Není to jedno?
- Myslíš si, že je to jedno? - Je to fuk!
Ty jsi kosmopolita?
Ne, jsem Mad'ar. Za druhé důstojník. A krom toho Redlův přítel.
Jak to řekl císař? "Maďaři, velkorysý, milovaný národ."
Chceš mě urazit?
Ne, to mě ani nenapadlo.
Jdeme.
- Barone, chceš mi být nevěrný? - Jo!
A jak!
Žárlíš?
Tebe ještě neznám, ale to se dá napravit.
Chceš být radši se mnou nebo tu sedět a koukat?
Už jsi to někdy dělal?
Nebo máš největší požitek z toho, když řveš na svoje vojáky?
Čím je Kubinyi tak zvláštní, že po něm všechny šílíte?
Kubinyi to nejen umí, ale navíc to dělá rád.
- Co? - Všechno.
Tak mě to taky nauč.
To se nedá naučit. Bud' to člověk umí, nebo ne.
- Kubinyi je chytrý. - A nádherný.
Co se ti na něm líbí nejvíc?
- Chlupatý zadek? - Přesně. Má krásný, pevný zadek.
A svalnatá stehna. Jako malý kluk.
Člověk se má čeho chytit.
- Jizva na koleni? - Ta se mi taky moc líbí.
Jak to dělá? Rychle? Pomalu? Surově?
- Nebo jemně? - Jestli je jemný?
Přijde sem a vrhne se na mě. Chytí mě za prsa a kouše mě.
Já ho taky musím kousat.
Kouše?
A ty?
Jak to chceš dělat?
Opravdu jste příbuzní?
Tak se dívej a nauč se, jak to dělá starší bratr.
Stane se to při přehlídce.
Pojedu na koni k plukovníkovi von Rodenovi do čela pluku
a podám mu hlášení.
Moje matka pochází z židovské rodiny.
Můj otec byl pešťský žid.
Představ si, jak se bude von Roden tvářit.
Na přehlídce, na kterou přijdou nejrůznější prominenti.
Konzulov0, atašé a Goszlethovy dcery Dominika a Daniela.
Alfrede, jednou to udělám. Řeknu jim to rovnou do očí.
Podle tebe neví, že jsi žid?
Nejsem jen tak nějaký žid. Jsem mad'arský žid. To je důležité.
Můžeme si o tom vážně promluvit. Ne si pořád jen něco špitat.
Otec se účastnil války v roce 1848. Potom byl vyhoštěn.
Můj otec hrával se lvovským rabím karty. Byli moc dobří přátelé.
Co kdyby ses stal také židem? Potom by bylo leccos jednodušší.
Tak jo. Jsem také žid. Vždyť je to jedno.
Vaše svátky se mi líbí.
Jom kipur, pesach.
Redle, mám tě rád. Ty jsi tak ctižádostivý.
Budeme spolu bojovat o Goszlethovy dcery.
Byl byste tak hodný a prohlédl si tyto kresby?
Kdo je zde zobrazen? Nebo ty pány nelze poznat?
Máte prý výborné pozorovací schopnosti.
- Kdo je tady? Poručík Beatz? - Ne. - Tak kdo?
- Kapitán Tannhoffer. - A tahle pěkná tvář? - Kubinyi.
- A tenhle? - To jsem já.
- Dál, prosím. - Doktor Sonnenschein.
- Jaromil Schorm. - Schorm? Jaromil?
- Tento poručík je prý jiný. - Prosím?
- Prý je homosexuál. - O tom nic nevím.
Je Čech? Žid?
Majore, zeptejte se ho sám.
- Ať vám přímo odpoví. - Jste idealista.
Jde o zadlužené důstojníky. Co se stane, když začne válka?
Tento hanopis vyšel v pražských novinách. Napsal ho jistý Senior.
Víte, kdo se za tím jménem skrývá? Váš přímý podřízený Jaromil Schorm.
Píše o armádě, ale má na mysli důstojnický sbor, jehož je členem.
Jde o korupci, dluhy, karty, kořalku a děvky.
Podle něj bude císařská armáda potřebovat v případě války obranu.
Schorm! Senior! Senior!
Hrajete stále na klavír, kapitáne?
Ve škole mě učil hrát kapitán Ruzek. Hraju.
Nespouštějte Schorma z očí. V pravý čas mi podejte hlášení.
Mohl byste mi dnes odpoledne sepsat seznam
místních kontaktů důstojníků z vaší posádky?
Ať mi jde Schorm z očí. Je to provokatér a bude zastřelen.
Ničemná osoba!
Viděl jsem ho nedávno před důstojnickým klubem. Hrůza!
A vy jste ho ještě podporoval.
Provokuje mě v mém vlastním pluku. Navíc hned po té příhodě s letcem.
Nemůžeme si dovolit vystavovat se takovým útokům. V žádném případě.
Nesnáším zrádce, kapitáne. Sakra!
Vyhod'te ho.
Ať ze služby odejde dobrovolně. Jste za to zodpovědný.
Ještě jedna věc, Redle.
Řekněte sv0mu příteli Kubinyimu,
ať si odpustí řeči o roce 1848. Nepřeju si ani kritiku vyrovnání!
Vypráví o Haynauově teroru. Ale Haynau už je dávno mrtvý.
Sakra, Haynau není monarchie. Monarchie jsme my. I Kubinyi.
Co bychom proti těmto článkům mohli namítat, i kdyby byly pravdiv0?
Ale jsou hanliv0.
Navíc se stydím, že se takto vyjadřuje absolvent vojenské školy.
Žije mezi námi, bere to, co mu uniforma a hodnost nabízejí,
směje se jako my, kleje jako my,
a najednou se ukáže, že k nám vůbec nepatří.
Pozoruje nás, mluví s námi a tajně nás sleduje.
Pak nás udá pod falešným jm0nem.
Schorm musí přijmout důsledky a opustit ty, které zradil.
Jestli chceš, můžu ti to nadiktovat, Schorme.
Pánov0, jménem svým a plukovního důstojnick0ho sboru navrhuju,
aby poručík Schorm dobrovolně opustil pluk a zároveň i armádu.
Odejdi dobrovolně. Záleží na tobě, jak0 uvedeš důvody.
Pánové, je to velký nebo malý okamžik?
- Opravdu nevím. - Tohle není kabaret.
Rozumím, doktore. Budu mluvit krátce a po vojensku.
Co se stalo? Náš Čech se zbláznil?
Jestli si, myslíte, Schorme, že vám dám zprávu, že jste duševně chorý,
tak vám musím říct, že se pletete.
Pane poručíku, řekněte mi své sekundanty.
Vezměte na vědomí, poručíku,
že znesvěcení císařské uniformy považuju za osobní urážku.
Proto vás vyzývám na souboj.
Ty se chceš střílet? Vždyť jsi krátkozraký. Budeme se bít na kordy?
Nesmíš si plést šermování s operací slep0ho střeva.
Neber si to osobně,
ale je známo, že armádní doktoři nejsou zpravidla ti nejlepší.
Ty ničemo. Prosím, aby šli dva z vás za sekundanty.
Gustave, s tebou se bít nebudu. Jsem třetí nejlepší střelec pluku.
Když dovolíte, pošlu si sluhu pro civilní oděv.
Souboj se bude konat za úsvitu. Vyberu si mezi vámi sekundanty.
Žádný souboj nebude, Sonnenscheine.
Sice jsem odložil uniformu, ale s židovským doktorem se nebiju.
Nejsi k souboji společensky vhodný, Gustave.
A já, Schorme?
- Vyhovuju tvým vysokým nárokům? - Baron Kubinyi.
- Ty ano. - Ale, pánov0, to je přece...
Zítra za svítání. Když jsi tak dobrý střelec, tak to budou pistole.
Na třicet kroků. Tři výstřely. Redle, budeš můj sekundant.
Promiňte, nerad vstávám tak brzy.
Raději bych v poledne či v brzkém odpoledni, ale čest nade vše.
Tedy pistole za svítání.
- Ty novinové články, Schorme. - Mrzí mě to.
Byl jsi vynikající voják.
Ten souboj je nesmysl.
- Vzdej se ho. - Já ho nepožadoval.
Nechám tě na tu dobu zavřít.
Na to už je pozdě, kapitáne. Budu se bít jako civilista.
Zavři Kubinyiho, když se bojíš o jeho život.
Schorme, armáda se tě nezbavuje, ale ty odcházíš z armády.
- Za dva tři roky se můžeš vrátit. - Kde bude armáda za dva tři roky?
Armáda bude na svém místě a já taky.
Víš, co na armádě nejvíc nenávidím?
To proklet0 ranní vstávání.
Kdo je to?
To jsi ty, Schorme?
Myslel jsem si, že jsi to ty. Promiň.
Jsi tu brzy.
- Nemohl jsem spát. Co ty? - Já spím vždy špatně.
Kubinyi spal určitě jako dřevo.
- Nepodceňuj ho. Cigaretu? - Ne, díky.
Ale Kubinyi se přeceňuje.
- Jsi silný a plný energie. - A ty?
Nepatřím sem k vám.
- Co tím myslíš? - Chci zůstat Jaromilem Schormem.
Nerozumím.
Nedokážu už v0st dvojí život. Každý tu skvěle hraje svoji roli.
Je mi z toho špatně.
Stále nerozumím.
Řekni mi, Schorme...
- Jsi opravdu antisemita? - Babička je židovka. Stačí?
Neměl jsem Sonnenscheina ranit,
ale dělalo mi radost ukázat odstup od židů.
- Velice rozumné. - Není to můj styl.
- Hraješ si s lidmi. - To ty.
Já?
- Proč já? - Chceš toho od sebe moc.
- Co mám dělat jiného? - No jo, to máš pravdu.
Nejspíš jsme spolu nikdy dost nemluvili.
- Proč jsi nemohl spát? - Nevím.
Myslím, že se mi něco zdálo.
- Nevěříš snům? - Ne.
Nebo ano?
Je zima.
Ano.
- Zbraně? - Tady jsou. - Vidím.
Redl mi právě vyprávěl svůj sen. Pokračuj.
- To nebylo zajímavé. - Ale bylo.
- Pánové. - Dořekni to.
Navrhuju, abyste svůj spor ještě jednou prohovořili
a zbraně použili pouze symbolicky.
Venku je důstojnická hlídka. Zaručuju vám naprosté utajení.
Do t0 doby tělocvičnu opustím.
Redle, zůstaň tu.
Pánov0, jsem připraven.
- Myslím, že musíme přiv0st doktora. - Ano.
- Byl Schorm tvůj přítel? - Ne, plukovníku.
Pokud vyjde tvá úloha v aféře najevo, uškodí to tvé kari0ře.
Jsem si sv0 situace vědom.
- Rozhodli jsme se jednat diskrétně. - Děkuju, plukovníku.
Kubinyi je něco jiného. U něj to není poprvé.
Upřímně řečeno, jemu tyto nepříjemnosti projdou snáze.
Byl jsi sice jen sekundant, ale byla to obrovská chyba.
V budoucnu už se do ničeho takov0ho nezapleť.
Myslíš, že důstojník z prosté rodiny a bez styků zůstane nepovšimnut?
To si myslíš, Redle?
Jsem přesvědčen, že v armádě dojdou pravé zásluhy uznání.
Velmi správě. Důvody jsou jasn0.
Budoucnost monarchie a možná i Evropy záleží na armádě.
Všiml jsem si, že důstojníci, kteří si stěžují na privilegia,
jsou obvykle průměrní vojáci, většinou podprůměrní.
Přesně tak. Dobří vojáci se vždy navzájem poznají.
To je také základ přátelství.
Jakožto velitel mám povinnost informovat ministerstvo války
o obzvlášť schopných důstojnících.
Tv0 kvality přesahují tvé nynější postavení.
Byl jsi povýšen na majora.
Tady je rozkaz, aby ses dostavil do Vídně.
Jeho Veličenstvo tě jmenovalo zástupcem velitele pluku.
Škoda, že to přišlo dnešního nešťastného dne.
- Nicméně ti gratuluju. - Děkuju, plukovníku.
Pro mě to také hodně znamená. Vždyť jsem tě vychoval.
Tady.
Aktovka a peněženka. Nechal jsem je vyrobit ve Vídni.
- A. R. - Měl jsem tě rád, synu.
Odchod!
- Pane plukovníku. - Ano?
Rád bych s sebou vzal nadporučíka Kubinyiho. Je to dobrý voják.
Jste zvláštní dvojice. Nejsem si jist, zda ti to prospěje.
To se dá zařídit přes jeho rodinu ve Vídni, pokud si to budou přát.
Katalino! Vidělas ho?
Císař si prohlíží okolí.
Má tu lovecký zámeček. Prý je tu často k vidění.
Císař!
Co kdybychom zastavili a pozdravili ho?
Co bys mu řekl? Poslušně hlásím, major Redl?
Popřál bych mu pevné zdraví a dlouhý život.
Zajed'te k penzionu.
Jsem unavená, majore. Vezmeme si pokoj.
Dneska jsem viděl císaře!
Koně a sedlo. Jemná vůně vojáka.
Kristóf nevoní jako voják. Cítíš na něm tu vůni?
Prosím, paní.
Vojáku, otevři šampaňské.
Připravila jsem nám krásné velké svatební lože.
Co řekneš manželovi, když nepřijdeš domů?
Že jsem spala u matky. Ty jsi můj svědek.
Nemám čas ani chuť pohybovat se v lepší společnosti.
Ráda jezdím na koni, jím a piju.
Proč nemáte s manželem děti?
Nemáme je, protože ho nemůžu vystát.
Mám si tě vzít? Chceš pěknou Kubinyiovou?
Zasloužil by sis ji.
Napijme se.
Proč máš zavřené oči?
Nevím.
Myslíš na někoho jin0ho?
Ano.
- Na Kristófa? - Ano.
- Myslel jsi na něj celou dobu? - Ne.
Koho z nás máš radši?
- Mám vás oba moc rád. - A ted'? - TedIje mi dobře.
Ale nevím, na jak dlouho.
Víš, Kristóf a já...
My...
Mám z něj strach.
- Ale teď jsi ho překonal. - Ne.
Jsi báječná, Katalino. Rád tě držím v náručí.
Kromě tebe nemám nikoho, koho můžu takhle objímat.
Pamatujte na to, že tady jste v Haliči, ne na Jadranu.
Je tu hodně Poláků, židů, cikánů, zlodějů a děvek.
Mějte se na pozoru. Většina obyvatel pašuje přes hranici vodku.
Jsme tu na hranici, ne v Bad Ischlu nebo v Alt-Aussee,
kde nemají důstojníci co dělat, a tak loví kamzíky.
Doufám, že mi rozumíte.
Majore, poručík Ehrlich. Cvičení probíhá podle plánu.
Majore, poručík Mészáros. Manévry probíhají dle plánu.
Hodit ruční granáty!
Hodit granáty!
Stát! Zpátky!
Nadporučíku, seznámil jste své muže, jak se zbraněmi zacházet
a co dělat s nevybuchlými nebo blízko spadlými ručními granáty?
Svolejte četu!
Zahod'te tu cigaretu. Zopakujte mi zkušební předpisy.
- Bohužel je neumím celé nazpaměť. - Neumíte je celé?
Bod jedna? Bod dva? Tři? Pět?
- Co si dáte? - Dal bych si kořalku.
Hned to bude, pane majore.
Míváte tu často důstojníky.
- Jak jste to poznal, pane majore? - Hned víte, jakou mám hodnost.
V hodnostech se člověk v mém věku vyzná,
ale v lidech nikdy. Přinesu vám tu kořalku.
- Máte vodku? - Ne, to je kontraband.
Nebo sklenku pálenky?
Jsme v Haliči na ruské hranici a sloužíme císaři a monarchii.
Nejsme tu proto, abychom obluzovali ženy, hráli karty a kulečník
a opíjeli se ve službě nebo během cvičení.
Mám na mysli poručíka Sohinského.
Vojáci se málem odpálili do vzduchu. Nevěděli, jak se s granáty zachází.
Poručík Mészáros spadne každé dopoledne v 11 opilý z koně.
Pije pašovanou vodku v hospodě, kam se důstojníci chodí zahřát.
Jejich muži zatím venku cvičí.
V poledne se důstojníci udrží v sedle už jen díky sluhům.
Nejsme tu ani proto, abychom zneužívali naše hodnosti a uniformu
a půjčovali si od lichvářů. Tím myslím Kferrera a Halmiho.
Abychom se zapl0tali do bůhvíčeho.
Nejsme tu ani proto, abychom každý týden svedli jinou dívku,
tedy znásilnili v lesíku.
Jako včera tu nebohou služku. Neodvážila se říct ani slovo.
Všichni totiž uvěří všemocnému důstojníkovi. Ale co je to všemocný?
My, důstojníci monarchie, musíme jít lidem příkladem,
aby nám důvěřovali a věděli, že je císař ochrání.
Moje otázka zní.
Potřebuje vás monarchie osobně?
Potřebuje jednoho každého z vás zde a na tomto postu?
Odpovězte si sami. Čekám.
Pokud jste se rozhodli, že má vaše přítomnost zde nějaký smysl,
pak vězte, že kromě práv a možností, máte také určit0 povinnosti.
Nejprve služba a teprve pot0 privilegia.
Nemusíte být důstojníky císařské armády.
Jsou i jiná zaměstnání. Na poště a železnici.
I tam Jeho Veličenstvo zajišťuje penzi.
Plukovník Ruzicka žádá, abyste přišel do zimní zahrady.
- Pane plukovníku. - Mám pro tebe špatnou zprávu.
- Kdy jsi naposledy viděl Mészárose? - Dnes odpoledne při cvičení.
- Dezertoval. - Opravdu? - Přeběhl k Rusům.
Objevil se tam dnes kolem šesté. Křičel z druh0 strany hranice:
''Srdečně pozdravujte Ruzicku a Redla.''
A pak udělal tohle.
Mám rusk0 hranice dost. Požádám na ministerstvu o penzionování.
Tebe chci ministrovi doporučit jako oblastního velitele.
Máš před sebou skvělou budoucnost.
Já byl vždy jen řadový důstojník. To je osud.
Člověk nemusí být za každou cenu důstojník generálního štábu.
Ti zatracení Habsburkové.
Nesnáším Habsburky. Nenávidím je.
Co si o nich myslíš ty? Možná máš za to, že jsou skvělí.
Ale já jsem dneska večer opilý.
Říkám ti upřímně, ať se jdou vycpat. Nenávidím je.
Halič a Krakov by se připojily k Polsku tak rychle,
že by Vídeň ani nestačila zalapat po dechu.
Co by bylo s naší monarchií? Zmizela by z mapy Evropy.
Císařství může zachránit jen válka, ale po tolika prohraných bitvách...
Císař musí nejdřív odejít do rodinné hrobky.
Zbláznil ses?
Co chceš, ty výhybkáři!
Nadporučíku, jsem nucen tě na týden odvelet na zostřenou službu. Odchod.
- Ano? - Alfred.
Neruším tě?
- Co chceš? - Promluvit si.
Nemám čas. Čekám někoho, kdo by tě nerad viděl, jestli mi rozumíš.
Inspekce!
- Majore, heslo, prosím. - Sekáč.
- Kdo je dozorčí důstojník? - Poslušně hlásím, poručík Kubinyi.
- Kde je? - Usnul v jídelně, pane.
- Proč jste ho nevzbudil? - Vzbudil jsem ho.
- Proč tu tedy není? - Řekl mi... - Co?
Ať jdu k čertu.
Přebírám velení.
To je nejhorší porušení disciplíny. Za války by vás čekal válečný soud.
Rozumím, plukovníku.
Musím požádat, aby vás přeložili.
Budete se hlásit u plukovníka Heynerta na ministerstvu války.
Už jsem ho informoval. Vaši budoucnost rozhodnou ve Vídni.
Vy pitomci. Odchod!
Sklenka na rozloučenou.
Je mi to skoro líto.
Pořád přemýšlím, jestli náš přítel Redl není žid.
Jen místo kaftanu nosí uniformu.
Je to rafinované maskování.
- Redl bude brzy v generálním štábu. - Žid v generálním štábu?
Náš nejvyšší hlupák už je dlouho v rukou Rotschildových.
Zapomněl jsem Redlovi za cestu poděkovat. Dávejte na něj pozor.
Možná nám bude k užitku.
Zmizte!
Táhněte!
Co ode mě chcete?
Můžu se vás na něco zeptat, majore? Je pravda, že jste také žid?
Z matčiny strany. Říkalo to tu pár lidí.
Ale prý o tom nerad mluvíte. Možná máte pravdu.
Nikomu to neřeknu, ale mám z toho radost.
- Můžu si přisednout? - Prosím.
Promiňte, pane majore,
ale moje žena by vás v pátek ráda pozvala na večeři.
Nadporučík Ehrlich se u nás také cítí dobře.
Mám velkou rodinu a nádhern0 děti, pane majore.
Nechte mě. Nesahejte na mě!
Musím vás upozornit,
nadporučíka Ehrlicha i ostatní pány včetně štábního lékaře,
že styky s židovským obyvatelstvem nejsou žádoucí.
Vrchní velitel, Jeho Veličenstvo,
dovoluje všem židovským vojákům stát se důstojníkem císařské armády.
Kdo se ale cítí l0pe v kaftanu, neměl by nosit uniformu.
A ještě něco.
Někteří místní židé, či spíše jejich většina,
jsou v úzkém obchodním kontaktu se svými souvěrci za hranicí.
Pašuje se vodka, látky a bůhvíco ještě.
Existuje podezření, že se pašují i informace,
které jistý důstojník vypráví během tradiční židovské večeře.
Musíme se tedy rozhodnout.
Bud'je člověk důstojník císařské armády,
nebo Čech, Rusín nebo žid.
''Milý Sonnenscheine, starý doktore. Dlouho jsem o tobě neslyšel.''
Poslušně hlásím, chce s vámi mluvit nějaká žena. Prý je vaše sestra.
- Jak vypadá? - Je to starší žena.
Řekněte jí, že nemám čas.
Moment! Ať jde dovnitř.
- Alfrede. - Sophie.
Sophie, co tady děláš?
Matka tě pozdravuje. Slyšeli jsme, že jsi tady.
- Kdo vám to řekl? - Jeden voják. Shilhankův syn.
Matka tě pozdravuje.
Ilse a děti taky. Magda se synem se odstěhovali, ale to víš.
- Máte nějaké potíže? - Ne víc než obvykle.
- Chceš mi něco důležitého říct? - Ne. - Prosím.
- Potřebuješ peníze? - Ne. - Ale jo.
Můžu vám dávat peníze každý měsíc. Pošlu vám je.
Nebo se radši zastavím. Moc rád.
Už sem nikdy nechod'. To nejde. Tohle jsou kasárna.
Tohle není pošta. A už vůbec se nemůžeš odvolávat na moje jméno.
Musím teď...
Schovej si to.
- Kristófa to velmi ranilo. - To on ranil mě.
Jeho projevy a jednání jsem nepřijal ani jako důstojník, ani jako přítel.
Alfrede, nebud' směšný. Přestaň mi konečně lhát.
- Přestaň lhát sám sobě. - Idea monarchie je dobrá.
Nedokážu si na jejím místě představit nic lepšího.
Pravda, císař je starý a dělá chyby. Je nejvyšší čas udělat pár změn.
Musím ukázat, že tam, kde jsem, je monarchie silná a nerozpadá se.
Když nás bude takových víc, nebude už záležet jen na starém pánovi.
Můžeme monarchii zachránit.
Udělám všechno, co bude v mých silách.
Co chceš dělat?
Ty se divíš, že tě lidi nenávidí.
Vím všechno.
Vím o nich všechno.
Záleží na mně, kdy udeřím.
Pánové, seřad'te se podle hodností, prosím.
Nemyslím ale vaše vojenské hodnosti.
Seřad'te se podle toho, jak blízko jste Vídni. To se ale může změnit.
Nižší důstojníci by se mohli seřadit podle výšky.
Malí dopředu. Malá výška není hanba. Následník trůnu také není vysoký.
O sobě ani nemluvím. Není to tedy žádná nevýhoda.
Až arcivévoda vejde, postavte se do pozoru.
Vyznamenání přijměte se vztyčenou hlavou.
Až vám podá ruku, ukloníte se. Nebojte se, že ho ztratíte.
Seřad'te se podle hodnosti a postavení směrem od dveří.
Přicházejí.